Mulțumesc că m-ați primit, iată ideea mea.
Am filmul ăsta de mult în minte. E o comedie. Să sperăm.
În orice caz...
Să zicem că Jack Nicholson decide
că vrea să afle ce cred oamenii cu adevărat despre el.
Dacă viața lui a contat în vreun fel.
Așa că își înscenează moartea și asistă la propriile funeralii.
Găsesc posibilitățile destul de hilare.
Într-un final, în mijlocul tuturor clișeelor elogioase
și expresiilor false de jale,
descoperă un nepot care simte lipsa cu adevărat.
Ar putea fi foarte emoționant.
Eu nu înțeleg ideea.
Așa cum n-am înțeles-o nici acum 6 luni.
Așa am făcut? Unde s-a întâmplat?
La premiera de la Red Sunset.
Mă bucur că ți-am lăsat așa o impresie în acea noapte.
Da, așa e, știam eu că te știu.
Scuze. Da!
Așa e, erai între slujbe și tânjeai la o poziție mai bună.
Deci, bravo! A fost o noapte grozavă.
Desigur, nu există nici un motiv pentru care n-ar putea fi o femeie.
Toată lumea o iubește pe Betty White.
Keith, te iubim.
Suntem fani înfocați.
Ăsta e studioul ce a ecranizat "Paradisul rătăcit" acum 15 ani,
când Jenny cea de față era doar un embrion.
E o idee distractivă, dar nu e de noi.
Noi căutăm comedii mai provocatoare, cu o femeie ce rupe normele.
Dacă ai așa ceva, am fi încântați să te ascultăm.
Ești un agent fantastic, cum mi-ai spus de nenumărate ori.
Țin să te întreb, există posibilitatea să-mi găsești...
Măcar o slujbă? Orice slujbă.
Bine.
Am ceva.
Ascultă aici.
Dacă se plătește, accept.
Cumnatul meu e profesor de chimie la Universitatea Binghamton din New York
și caută un scriitor pentru acest semestru,
cel de dinainte a murit, așa că m-am gândit la tine.
M-ai luat în considerare pentru o slujbă de profesor?
Vei preda scenaristica.
Vei avea timp să-ți reconsideri viața ca să scrii ceva grozav.
Îți vor da mașină, casă, salariu.
Un salariu jalnic, nu mă îndoiesc.
Ei bine, e mult mai bine decât cât câștigi acum.
Dar eu nu pot preda și urăsc profesorii, știi bine.
Sunt niște ratați frustrați care n-au făcut nimic cu viețile lor,
așa că preferă să instruiască pe alții.
Las-o baltă, îmi voi scrie scenariul și...
Keith?
Bine. Unde e Binghamton mai exact?
Orașul Binghamton e situat la 4.400 de km de Los Angeles
și la 280 km nord-vest de orașul New York.
Acolo a fost fondat IBM.
Domnule, e geanta dumneavoastră?
- Da. - Trebuie s-o verificăm.
Bine.
Rod Serling, creatorul "Zonei crepusculare" a crescut acolo.
Recunosc că e oarecum o calitate de rău augur a descrierii.
Asta ce e?
"Cel mai bun scenariu original."
Tipule, tu ai scris "Paradisul rătăcit"?
Așa e, da.
Ce film grozav.
- Mulțumesc, mulțumesc frumos. - Kevin, Ali, veniți încoace.
El e Keith Michaels. A scris "Paradisul rătăcit".
- Tu l-ai scris? - Da, da.
- Cu mult timp în urmă. - Ador filmul ăla, omule.
- Și copiii mei îl adoră. - Mulțumesc, mulțumesc, apreciez.
- Încântat de cunoștință. - Asemenea.
Ia te uită.
Puteam aduce o bombă la bord și nimeni nu se supăra.
Nu spune asta. Nu e bine.
Ai dreptate, îmi pare rău. Scuzele mele. Știam că era amuzant înainte.
Mulțumesc.
În Binghamton a luat naștere Spiedie,
un Sandwich din cuburi de carne marinată de vită, pui sau porc
gătite la grătar de cărbuni.
Binghamton se află în topul celor mai înnorate și ploioase orașe din America.
Ca un mare plus, e considerat "capitala carusel a lumii".
Nu a fost niciodată locul de izbucnire a unei revolte majore.
Și din ce-am văzut până acum, e sfârșitul absolut al civilizației.
Mi-e imposibil să realizez ce-ar putea preda cineva aici,
în afară de "plecați de aici".
PUNCT ȘI DE LA CAPĂT
Te pot ajuta?
Scuze, sunt doar dezorientat după călătoria cu avionul.
Abia ce-am aterizat din L.A.
- Ai venit aici din L.A.? - Da. Da.
Am venit să predau la liceu.
- Ce predai? - Scrierea. Scenaristica.
Tu ești Keith Michaels?
Am trimis un scenariu pentru acea clasă.
El a scris "Paradisul rătăcit".
Serios?
Vino lângă noi.
Nu, nu vreau să fac pe importantul...
Dar trebuie. E doar filmul meu favorit din toate timpurile.
Bine, voi... Mă supun.
Mulțumesc.
Eu sunt Karen. Ele sunt Judy și Chloe.
Bun. Care-s specialitățile voastre?
- Eu sunt la medicină. - Serios?
Și ce părere ai de scanările corporale complete?
Le consideri utile sau o metodă canceroasă de a face bani?
- Adică... - Frumoasă aliterație.
Specialitatea mea e limba engleză.
Mi s-a părut mie că văd un coleg de breaslă suferind.
Iar Chloe se specializează în...
Telepatie?
Nu-mi vine să cred că ai scris acel film.
E absolut incredibil.
Frumoasă asonanță.
- Asonanța e repetarea unor vocale. - Vocale.
Uitați-vă la mine. Deja predau.
Chiar îmi doresc să urmez cursul tău.
Ce veste bună. Credeam că n-o să vină nimeni.
Fantastic.
Henry, nu. Scuze. Nu e obișnuit să vadă lume în casă.
Eu sunt Jim.
Salut, Jim. Henry.
Mă duc să mă aranjez pentru muncă.
Sigur, nici o problemă.
Hei.
Bună dimineața.
Din păcate trebuie să plec. Am întâlnire cu șeful departamentului.
Doctorul Lerner. L-am avut pentru Chaucer.
Când spui că l-ai avut pentru Chaucer...
- Chiar e distractiv. - Da.
- Pe mai târziu. - Da.
Îmi place să fiu profesor.
Harold Lerner. Cum a fost călătoria?
Lejeră, mulțumesc.
Puteam trimite pe cineva la aeroport.
Sunt convins că unul din tocilarii de la engleză ar fi fost încântat.
Nu, e în regulă.
Deși am cunoscut câțiva studenți,
au fost extrem de generoși cu timpul lor.
Desigur, sunt prietenoși. Mare parte din ei sunt drogați.
Trupele marinei americane. Îmi place să respect regulile.
Ei bine, "Ghilda scriitorilor americani". Mă simt exact la fel.
Excelent.
Stai să iau ceva și-ți prezint noul tău birou.
Da, da.
O folosire adecvată a banilor părinților din taxa de școlarizare.
Ei bine, iată noua ta casă departe de casă.
Minunat. Da, mulțumesc.
Diseară la 5 e petrecerea de profesori în salonul Susquehanna.
Să-ți dăm șansa să cunoști restul departamentului.
Bun. Grozav.
- Asta e, sună-mă dacă ai nevoie de ceva. - Da, da.
Mulțumesc. Doctore Lerner, v-ați uitat cutia.
Îmi pare rău, e a ta.
Sunt scenariile de 30 de pagini trimise de studenții ce vor să-ți urmeze cursul.
Sunt în jur de 70.
Ai ore poimâine,
avem nevoie de selecția ta cât mai degrabă.
Trebuie să alegi decât 10.
Te-am fi anunțat mai devreme,
dar am aflat că o să preiei postul cu câteva zile în urmă.
Bine.
- Lecturare plăcută. - Da.
Domnule Michaels! Domnule Michaels!
Bună.
Mă bucur că te-am prins înainte de petrecere.
Eu sunt Holly Carpenter.
Bună, bună. Ce predai, Holly?
Să predau? Nu, eu nu predau. Sunt studentă în anul 2.
Serios?
Ești? Grozav, e bine. E minunat să te întorci la școală la...
- Înălțimea ta? - Da, exact.
Mă gândeam eu că asta vroiai să spui.
Așa e, așa e. Suntem destul de compatibili.
Holly, ascultă, sunt deja în întârziere.
Mă duc în direcția bună spre salonul Susquehanna?
Da, e drept înainte.
Grozav, mulțumesc.
De fapt, eu studiez psihologia.
Și...
Avem temă la literatură,
am scris povestiri și poeme. Îmi place să scriu.
Am o idee pentru un scenariu,
știu că termenul limită de admitere în clasă a fost astăzi...
Dar am stat trează noaptea trecută să scriu în speranța că mă vei lua în considerare.
Mulțumesc, mulțumesc.
Trebuie să-ți mărturisesc, ador "Paradisul rătăcit".
Încă mă uit la el cu fetele mele.
Cu fetele tale? Ești lesbiană?
Mi-aș dori. Nu, cu fiicele mele.
Desigur.
Sper că te uiți după un DVD, nu pe unul din site-urile acelea ilegale.
Nici nu m-am gândit la asta. O să verific.
Un criminal. Acum voi citi asta cu un real interes.
Bine, mulțumesc.
- Mulțumesc. - Da.
- Sper să-ți placă. - Da.
Mulțumesc frumos.
- E foarte... Mulțumesc. - Cu plăcere.
Salut, Jim Harper. Eu și câinele meu, Henry al IV-lea, te cercetam de dimineață.
Da, a fost... Neobișnuit.
Da. Henry mă cam plimbă.
- Ador filmul tău. - Mulțumesc frumos, mulțumesc.
De fapt am scris trei și sunt co-autor la încă unul.
Nu știam, e grozav. Mi-aș dori să pot face ce faci tu.
Așa și eu. Tu cu ce te ocupi, Jim?
Predau Shakespeare.
Scuză-mă, vreau să-ți prezint câțiva profesori.
Dânsul e Ron Jenson, de la literatura medievală.
O plăcere. Iubesc filmul tău.
Mulțumesc, filmele...
Paul Prentiss, literatura americană. E o plăcere să te avem aici.
Grozav, mulțumesc mult.
- Bună, Naomi Watkins, literatura africană. - Încântat de cunoștință, Naomi.
Clara Foss, tovarăș scriitor, poet rezident. Bine ai venit la bord.
Dar n-a rimat deloc. Mă îndoiesc de acreditările tale.
Iar dânsa e profesorul Mary Weldon.
Profesorul Weldon e decan în literatura comparată
și e pe cale să publice ce se va dovedi a fi
- lucrarea completă despre Jane Austen. - Îmi pare așa rău.
- Nu îți place Jane Austen? - Nu, nu, evident că e genială.
Doar ca o găsesc puțin trivială, înțelegi?
Serios? Fascinant. Cum așa?
Știi cum e, "Cine merge la bal diseară?"
"Corsetul meu e pieziș. Cu toate astea, voi face reverențe?"
De asemenea, doresc să-l cunoști pe...
În alte cuvinte, de ce i-ar păsa unuia din secolul 21
de obstacolele pe care le întâmpina o femeie din secolul 19?
Nu, mă faci să par misogin. Eu iubesc și respect femeile.
Câtă vreme nu scriu.
Dimpotrivă, sunt o pleiadă de scriitoare pe care le ador.
- Poți numi una? - Elaine May.
Munca ei nu îmi e familiară.
A scris "O nouă frunză", "Colivia", a făcut o rescriere de scenariu la Tootsie.
Filme?
Noi discutăm despre literatură.
Și chiar dacă nu ai o părere prea bună despre scriitoarele din acea perioadă,
Austen, Woolf, și surorile Bronte au fost artiști
ce au reprezentat mișcarea feminină la timpul lor.
Ei bine, iartă-mă,
dar m-am cam plictisit de mișcarea feminină.
La posturile de luptă!
Doctore Lerner, trebuie să ai o opinie în cazul de față.
Eu am o soție și 4 fiice. Eu nu am opinii.
Care e opinia ta mai exact, domnule Michaels?
- Încă un pahar? - Mulțumesc frumos, apreciez.
Sincer, totul pare să fie legat de mișcarea feminină în zilele noastre.
La orice întâlnire din Hollywood la care mă duc cineva spune,
"Știi ce ne trebuie? O fată puternică. Ar prinde de minune."
Doar că fiecare film are o fată ce rupe normele.
Știi ce zic, ceva cu arte marțiale, CGI, o femeie în slow-motion
care rupe cu bătaia fiecare bărbat ce-i iese în cale.
Îți pot spune ce ar fi cu adevărat inovativ?
Un film fără o asemenea fată.
Sau, și mai bine, un film cu o femeie căreia i se rupe fundul în bătaie.
Poate dorești să-l rupi pe al meu.
Nu fi prostuță. Nu m-am referit literalmente.
În plus, e cam mică ținta.
Și o spun la modul bun... Pentru că ești într-o formă grozavă.
Ești... zveltă.
Sunt sigur că vrei să cunoști pe...
Cineva.
Ce convenabil, nu?
Noi doi, vecini.
- Da. - Te duc eu mâine.
Mulțumesc, Jim.
Să știi, ești un om minunat cu un câine neobișnuit...
Dar nu știu dacă pot face asta.
Îmi e dor de L.A., nici mie nu-mi vine să cred.
"O, tu spirit invizibil al vinului,"
"de nu ai un nume sub care să fii cunoscut, să ți se spună diavolul!"
Când eram mai tânăr,
credeam că dacă am citatul perfect din Shakespeare pentru orice situație
m-ar face iubit.
E surprinzător de nefolositor.
Da, chiar enervează lumea.
Scuze, stai așa.
Trebuie să răspund. Cred că-mi găsesc casa de aici.
Sigur, fă-ți treaba.
- Ascultă, totuși... - Numai o secundă.
Dă predatului o șansă, bine? O să te prindă, o să vezi.
Cu tot respectul, nu cred
că orice merită știut poate fi predat într-o sală de clasă.
Și intenționez să depun cât mai puțin efort cât continui această șaradă.
Da, dacă mă gândesc mai bine, și eu simt la fel.
Da, bună.
Bună, sunt blocată în trafic. M-am gândit să verific, cum merge?
Mi-e foarte, foarte frig și
trebuie să citesc o cutie uriașă de scenarii,
și am intrat într-o dispută cu profesorul McGonagall despre Jane Austen.
E interesant că ai adus vorba.
Știi ce a spus J.K. Rowling?
"Unde am pus ultimul miliard de dolari?"
Ea a spus că eșecul a fost cel mai bun lucru ce i s-a întâmplat
pentru că a eliberat-o de neesențial.
I-a permis să se concentreze la ce conta mai mult. Scrisul.
Poate pentru mine a venit timpul să scriu acea continuare la "Paradisul rătăcit"
cu care m-ai hărțuit în toți acești ani.
Credeam că nu ești interesat.
Mi-ai spus că povestea era încheiată, și dacă îmi amintesc bine,
să o continui ar fi sinucidere creativă.
Asta se întâmpla când eram tânăr și credeam în mine.
Deci acum e momentul perfect.
"Flo Bai."
Bună, Flo. Felicitări și bine ai venit în clasa de scenaristică.
"Dave Fenman."
Ești un tip arătos, Dave. Fă-ți propria clasă de scenaristică.
Nici pe aproape.
Bună dimineața. Sunt Keith Michaels.
Mulțumesc.
Mulțumesc frumos. Mulțumesc.
Acum...
Din moment ce e mai ușor pentru mine să vă evaluez materialele
dacă citesc întregul scenariu,
iar voi toți ați predat 30 de pagini,
iar mărimea medie a unui scenariu e de 120,
mai rămân 90 de parcurs.
Deci dacă scrieți 3 pagini pe zi, 6 zile pe săptămână,
ar trebui să terminați în aproape o lună.
Să ne întâlnim iarăși atunci.
Grozav. Aștept cu nerăbdare.
Așa ar trebui să fie toate cursurile. 5 minute.
Nu am avut nici cea mai mică intenție să dureze atât de mult. Îmi pare rău.
- Mai târziu, poate vrei să... - Scuză-mă. Ai un minut liber?
Holly.
Da. Lucrez la librăria campusului.
Deci, Holly, ea e Karen.
- Am avut câteva ore împreună. - Bună.
Nu mi-ai acceptat scenariul,
dar mă întrebam dacă îmi poți oferi câteva critici constructive.
M-am gândit că pot veni în timpul programului.
Da. Da.
- Ne vedem mai târziu, domnule Michaels. - Karen.
Bună. Sunt încă aici.
Da, într-adevăr.
Treaba e, Holly...
Nu sunt convins în totalitate că am ceva util de spus cu privire la scenariul tău.
- Așa de rău e? - Nu, deloc.
Doar că nu cred cu adevărat că scrisul poate fi învățat.
Interesantă poziție din partea unui profesor de scriere creativă.
Dar adevărată. Știi, nu poți preda talentul.
Eu consider că majoritatea oamenilor au talent,
doar că n-au avut profesorii potriviți.
Țin să te contrazic.
Poți să mă dai pe mâna celui mai bun profesor de muzică din lume
și tot n-aș fi capabil să scriu cântece precum Paul McCartney.
De unde știi? Ai încercat?
Nu.
- Vrei să compui cântece? - În nici un caz.
Atunci despre ce vorbim?
Despre faptul că cel mai idiot lucru pe care l-a spus cineva vreodată
e că dacă îți pui mintea la contribuție și ai încredere în tine,
nu există nimic ce nu se poate realiza.
Și eu spun asta! Înseamnă că sunt o idioată?
Nu, nu tu. Alți oameni.
Cum îmi pot îmbunătăți scenariul?
Corect, păi, ai putea fi mai...
Organizată.
"Mai organizată", cum?
- Structural. - Structural.
Da.
Da, structural.
Ți-a plăcut partea în care ea se uită în oglindă
și se vede ca o femeie bătrână?
Sincer, mi s-a părut cam forțat.
La fel și mie. De aceea nu am scris-o. Nu mi-ai citit scenariul, așa-i?
Nu. Dar nu am citit scenariul nimănui, nu o lua personal.
E cu totul personal.
Am muncit la scenariu și aș vrea să-ți spun povestea.
Bine. Ești în clasă.
Nu, vreau să-mi citești scenariul și să-mi spui dacă am potențial.
În regulă. Îți voi citi scenariul.
Mulțumesc. Cred.
Te las să mănânci în tihnă.
Mulțumesc, deși e cam târziu pentru asta.
Keith.
Doctor Lerner.
Interesantă petrecere cu vin și brânză aseară.
Îmi pare foarte rău. Sincer, eram emoționat să cunosc lumea,
mai adaugă și vinul pe gratis
și ai obținut rețeta pentru denigrarea lui Austen.
Mary e o personalitate puternică pe aici, știi?
E profesor titular, e publicată.
De asemenea, e șeful Comitetului de Etică,
ceea ce înseamnă că îți poate face viața mizerabilă.
Te poate chiar concedia.
Deja vrea să mă vadă concediat?
Nu e fericită.
A folosit cuvinte precum "hărțuire" în e-mailul ce mi l-a trimis.
Un cuvânt foarte urât.
Da, într-adevăr. Hai, vino cu mine.
Știu că ești un barosan de Hollywood, evident că nu ai nevoie de această slujbă.
Nici nu doresc să-mi dezamăgesc studenții, să știi.
Atunci mi-e teamă că vei fi nevoit să-i săruți fundul ei zvelt.
Pare dificil.
Eu n-aș putea. Și eu am fost în armată.
Să-i aduc darul păcii?
Ce îi place?
Jane Austen.
Iar premiul pentru cel mai bun scenariu original merge către...
Keith Michaels pentru "Paradisul rătăcit".
Asta este...
E tragic cât de mult mă bucur că l-am obținut.
Și într-un strașnic mod indezirabil,
cu părere de rău, recunosc contribuția altor câtorva persoane.
Directorului nostru genial, Niles Kelling, agentului meu gălăgios, Ellen Klein.
Frumoasei mele soții, Tina, care, sincer să fiu, poate și mai bine.
Și fiului nostru, Alex, despre care pot spune cu sinceritate
că e singurul lucru produs de mine
care nu are o nevoie disperată de o rescriere.
Salutări, Alex și du-te la culcare.
Mulțumesc.
Nu sunt interesată de puterea dumitale de convingere, domnișoară Stein-Rosen,
sau de orice altceva în această privință.
Eu sunt interesată de o analiză bine gândită
coroborată cu informații din text și numai din text. Nu de pe Wikipedia.
Eu asta am crezut că fac.
Ce credeai tu că faci e irelevant.
Ce ai făcut, sau în acest caz, ce nu ai făcut, e ceea ce contează.
Pot recupera prin muncă suplimentară?
Adică la ONG-ul "Habitat pentru omenire"?
Cine e?
Bună ziua. Întrerup?
Am ore la birou, domnule Michaels.
Bine.
Bună, domnule Michaels. Sunt la ora dumneavoastră de scenaristică.
Andrea Stein-Rosen.
Da, da. Andrea.
Liceul Neck. Îți plac Adele și Pinkberry.
Da.
Pot reveni.
Nu, cred că am terminat. Nu-i așa? Am terminat?
Cu 10 minute în urmă.
Mi-a făcut plăcere.
Bună dimineața.
Se poate spune că am început cu stângul la petrecerea de vin și brânză.
"Noi" am început?
Eu am început. Eu.
Un pic prea mult vin, nu îndeajuns de multă brânză.
Tocmai de aceea am adus aceste mici ofrande ale păcii.
Sunt DVD-uri cu fiecare roman de-al lui Jane Austen,
inclusiv favoritul meu, "Liceenele din Beverly Hills" cu Alicia Silverstone.
Ce e cu "Liceenele din Beverly Hills"?
Cred că-ți va plăcea. E bazat pe "Emma".
A fost un mare succes. A condus la o serie reușită.
De asemenea, un certificat cadou de pe Amazon ce acoperă toate aceste articole.
Favorita mea e geanta "Ce-ar fi făcut Jane?".
Domnule Michaels...
Mulțumesc.
Aceasta este cea mai bună universitate publică din nord-est.
Da, am înțeles.
Ne așteptăm la un grad de profesionalism chiar și din partea unui non-profesionist.
Da, desigur.
Ceea ce înseamnă că te comporți la standardele facultății.
Citești materialul ce ți-a fost înaintat.
Nu dai liber clasei tale timp de o lună.
Da, am auzit.
Dar vreau să fiu corectă și să acționez fără mândrie sau prejudicii,
Dacă vei ierta referințele...
Nu, mi-au plăcut. Au fost bune.
Așadar, îți mai dau o șansă să te comporți precum un profesor.
Absolut. Mă voi uita la "Cercul poeților dispăruți" pentru a mă pregăti.
E un film. Despre învățământ...
O să-l vizionez imediat după... "Liceenele din Beverly Hills".
- "Liceenele din Beverly Hills"? Grozav. - Da.
Bună ziua.
- Domnule Michaels. - Te rog, spune-mi Keith.
Scuze, cea mică a vomitat toată noaptea.
A băut?
Are 9 ani. Dar poate sunt o mamă prea îngăduitoare.
Cu ce te pot ajuta?
Ai putea să-mi mulțumești că ți-am citit scenariul.
- Serios? - Vrei să mă testezi?
E intitulat "Localnica",
e despre o fată plină de viață din Binghamton pe nume Peggy,
al cărei mare vis e să devină dansatoare și care e atrasă de băieții nepotriviți,
iar tatăl ei e ofițer de poliție,
iar mama ei un cosmetician și cântăreață de operă.
Chiar l-ai citit.
Și, ce părere ai?
Cred că personajele tale sunt destul de interesante,
dar structurate destul de sporadic.
În orice caz, am trimis tuturor un e-mail că astăzi avem ore
și mi-ar face plăcere să participi și tu.
Grozav.
Felicitări.
Am totuși o întrebare.
Nici nu mă așteptam la altceva.
Dacă nu crezi că scrisul poate fi învățat, ce o să facem la ore?
Păi, vom...
Deci...
Hai să facem prezența.
Să bifăm asta pe listă.
Rachel Anslow. Am pronunțat corect?
Se spune "Ans-low" sau "An-slow"?
"Ans-low."
- Scuze, nu te-am auzit. - "Ans-low!"
Bine, e bine. Bifat.
Încă unul dificil. Flo Bai? Sau să-ți spun "bay", "bai"?
Se spune "bay". Dar merge oricare.
Bun. Îți apreciez flexibilitatea.
Poate fi oricare, sau poate fi "or-icare".
Hai să facem pace.
Îmi pare rău, domnișoară Stein-Rosen, dar trebuie să aștepți până la "S-uri".
Sau până la "R-uri"? Interesantă întrebare.
Vroiam doar să spun că toată lumea e prezentă.
Am fost 10 data trecută, și acum suntem 10, plus...
Da, da.
Toată lumea, bun venit noului student. Holly Carpenter.
Holly, poate vrei să ne spui câte ceva despre tine.
Nu, sunt bine. Mulțumesc că ai întrebat.
Înțeleg.
Deci, în altă ordine de idei, toată lumea e prezentă, da?
Da.
Bine, dacă așa credeți. Mi se pare că ne grăbim, dar...
Domnule Michaels?
Poate ne poți spune cum
te-ai decis să vii la Binghamton să predai?
Cu siguranță aș putea, doamnă Carpenter.
Adevărul e că...
Eu...
Adevărul e că voi scrie un film
despre un profesor și toată munca lui de cercetare.
Cine o să joace în el?
Mi-e teamă că nu pot discuta despre asta.
Știți, Matt încă nu s-a decis...
Matt Damon? Doamne!
- Doamne! - Nu am spus asta.
Ideea e,
trebuie "să învăț" cum e protagonistul...
Protagonistul, protagonistul.
Pro-ta-go-nist.
E totul,
ce aspiră să fie, ce dorește să realizeze.
Adică precum în "O nouă speranță", când Luke vrea să devină cavaler Jedi?
Un exemplu perfect, domnule...
Frazier. Billy Frazier.
Da, Billy, bun.
Un obiectiv a fost stabilit și povestea constă în încercările de a depăși
obstacolele din calea obiectivului.
Puteți nota dacă doriți.
Fac pariu că dacă vă gândiți la filmul vostru favorit
puteți identifica eroul sau eroina și obiectivul lor.
"Dans murdar".
Vorbești serios? Ăla nu-i film.
E o fantezie excentrică cu Cenușăreasa total lipsită de realitate.
Scuzați-mă un moment.
Hollywood-ul nu se odihnește niciodată.
- Da, bună. - Hei, ești bine?
Păreai la un pas de sinucidere noaptea trecută.
Așa și eram, dar era prea frig și ploua.
De fapt, în momentul de față sunt la ore.
Bun, vroiam doar să te verific.
Rezistă acolo și vorbim în curând, bine?
Da, da, așa voi face.
Și încă ceva.
Spune-le că dacă Matt vrea să ne întâlnim, va trebui să vină încoace.
Matt? Cine e Matt?
Știi și tu, mai există și un Ryan.
Gosling sau Reynolds?
- Bine, vorbim. Ciao. - Ciao.
Îmi cer scuze. Nu mă lasă în pace deloc.
Deci, alte filme favorite?
Hei.
Ai reușit. Cumva.
Nu aș fi reușit fără întrebarea ta curioasă și enervantă.
Sunt aici pentru tine.
Domnule Ronson.
Paginile tale sunt excelente.
- Serios? - Da.
Mulțumesc, domnule Michaels.
Scuze!
Cred că am luat răceala.
Ai idee încotro te îndrepți cu povestea?
Da, am și alte pagini.
Pe toate, de fapt.
Și de ce ai predat decât 30?
Doar atâtea au cerut. Nu am vrut să mă laud.
Mi-ar plăcea să văd și restul, dacă ai plăcerea să mi le trimiți.
Presupunând că vei mai trăi până atunci.
Liber.
Henry, dă-i drumul.
E gunoi.
- Bună seara, Jim. - Bună seara.
- Henry, ce mai faci? - Hei, băiete.
Karen, vreau să schimb două vorbe cu Jim
cu privire la detaliile când se ridică gunoiul,
- du-te înăuntru, vin și eu imediat. - Bine.
Bine, nu sta prea mult. O vrei fierbinte.
Aveți grijă, profesor Harper.
O să pun niște muzică.
Bine, Henry.
Liniște, Henry.
Iartă-l pe Henry. Cred că din cauza lui m-a părăsit soția.
Soția? Nu știam că ai fost însurat.
Da. Acum e cu un profesor de la departamentul de fizică.
E unul dintre tipii care au pus umărul la descoperirea bosonului Higgs.
Adezivul universului.
E impresionată de chestiile astea.
Ascultă...
În legătură cu Karen...
Am petrecut ceva timp împreună.
Da, observ.
Corect.
În orice caz, a fost foarte primitoare și prietenoasă.
- În spiritul școlii. - Corect, corect.
Și, de fapt, participă și la cursul meu.
Bine, m-am prins.
Mă întrebam dacă e vreo, știi tu,
politică a universității sau vreo poziție oficială cu privire la așa ceva.
Da, e împotriva regulamentului.
- Așa e? - Da, fără îndoială.
Oamenii sunt concediați pentru așa ceva.
Nu am realizat, așa că...
Nu-ți face griji. Secretul tău e în siguranță la mine.
- Mulțumesc frumos, Jim. - Sigur.
- Domnilor. - Salut.
Tocmai ce vin de la magazin. Despre ce vorbiți?
Încercam să-mi amintesc din ce piesă de Shakespeare vine replica:
"Maine și mâine, se strecoară în acest mărunt ritm",
iar Jim mă asista.
Macbeth. Actul V, scena V.
Foarte impresionant.
- De aceea e director. - Corect.
De fapt, sunt director
pentru că sunt plătit mai bine și am patru fiice
ce petrec atât de mult timp la Mall încât manechinele le strigă pe nume.
Deci ești singur în casă cu cinci femei?
Așa-i. Eu și fetele.
Eu mă duc să-mi reîmprospătez cunoștințele,
ne vedem mai târziu, domnilor.
Iar eu mă duc să-mi plimb prietenul.
"Încă o dată spargem barierele".
Mulțumesc, poftim.
Excelentă sincronizare. Ultima umbrelă.
Da, sunt foarte emoționat. N-am mai avut așa ceva
de când am părăsit Anglia acum 100 de ani.
Dar vremea cumplită mi-a forțat mâna.
Nu, privești lucrurile dintr-o perspectivă greșită.
Mai întâi, gândește-te cât economisești cu loțiunea de bronzat.
Da, văd. Și cu ochelarii de soare.
Și cu decapotabilele.
Și cu bikini. Sunt foarte bucuros că nu i-am adus pe ai mei.
Îți împrumut eu o pereche când dă soarele.
Vrei să spui că vor fi și zile însorite?
Sigur, apare și soarele, și merită așteptarea.
Gazonul se umple de discuri Frisbee și chitare.
Profesorii își țin orele în aer liber, tu doar...
Te lași dus de val, o absorbi, precum cea mai bună lingura de înghețată din viața ta.
Ce poveste tristă și patetică.
E structurată prea sporadic?
Aduce a clișeu.
Numai dacă spui că aduce a clișeu aduce a clișeu.
Mark Twain a spus, "Diferența dintre cuvântul aproape potrivit și cel potrivit"
"a fost diferența dintre licurici și lumină."
Îmi place. Genul ăsta de lucruri vreau să învăț.
Exact asta nu poate fi învățat, deci...
Știu, știu. Nimeni nu poate învăța nimic.
E gravat în piatră, să ne sinucidem cu toții.
Eu despre asta vorbesc.
"Cei care înfloresc târziu".
Pare una din piesele victoriene în care mulți oameni spun "fund".
E despre oameni care-și găsesc adevăratul talent mai târziu în viață.
Sylvester Stallone, servea la tejghea.
Rodney Dangerfield a renunțat să vândă materiale din aluminiu pentru a deveni
- unul din cei mai faimoși comedianți. - Da?
Alan Rickman, un compatriot,
nu a primit un rol într-un film până la 48 de ani.
Susan Boyle avea 46.
Laura Ingalls Wilder a scris "Căsuța din prerie" la 65 de ani.
Incredibil. Și uită-te la asta.
Iisus nu a renunțat la tâmplărie până la 30.
Așa e, iar acum e un nume în domeniu.
Treaba e ca toți acești indivizi au avut talentul tot timpul.
Doar că nu le era recunoscut. Asta e diferența.
Nu sunt de acord. Eu cred că ține doar de concentrare.
Corect.
Mi-aș dori să te fi concentrat pe umbrela mea.
Bine că nu lucrez pe comisioane.
O șapcă?
Da, bine.
Da, intră.
Clem, salut.
- Ești bine? - Am observat o decolorare pe braț.
Am crezut că e virusul mâncător de carne, dar era doar un plasture uscat.
Poate ai mai mult noroc data viitoare.
Vestea bună e că
ți-am citit întregul scenariu și...
E genial.
- Pe bune? - Da.
E incredibil. Enervant chiar. Scrii de mult timp?
Cam așa ceva, încă din liceu.
Aveam și eu ce face între bătăile încasate.
Majoritatea scriitorilor buni au luat multă bătaie la viața lor.
Să-ți spun ceva minunat despre Hollywood.
Tocilarii pot face legea.
Nu că ai fi un tocilor, adică...
Glumești? Aspir să fiu tocilar.
Vreau să-ți dau notițele mele prostești,
pe care, dacă ai văzut ultimele mele filme, vei ști să le ignori,
iar apoi vreau să-l arăt agentului meu.
Glumești? Mulțumesc.
N-am șervețele, dar am asta.
E la fel de bună.
Să cerem părerea rabinului.
Dintr-o dată, îl văd pe rabinul Stein luând masa.
Alicia spune, "Vai, nu, e alergic la nuci!"
Iar rabinul își duce mâna la inimă.
Sfârșitul actului 1.
E foarte forțat.
Personajul tău principal nu se aseamănă cu nimeni ce a mai pășit pe această planetă.
E făcută după mine.
Poate ai nevoie de un răufăcător.
Ce poartă o mască să-i acopere fața. Și îi poți auzi respirația.
Eu cred că are unele părți bune.
Și eu. Chiar mi-a plăcut.
Și ai citit foarte rapid.
În primele două pagini descrii nori.
Dacă era un film despre un meteorolog, era bine,
dar e o poveste despre un bar Mitzvah care decurge prost.
Bine, Andrea, bun.
Să-ți pun o întrebare. Ia loc.
De ce ai scris asta?
- Ce vrei să spui? - Păi,
ce te-a determinat să scrii această poveste?
- Nu știu. - Bine.
Filmul tău favorit, "Dans murdar", despre ce e?
Despre o fată ce învață să danseze și se îndrăgostește.
Da. Dar nu e mai mult de atât?
Nu e despre o fată pe nume Baby
care descoperă că e pe cale să devină femeie?
Nu e despre pierderea inocenței?
Da, bănuiesc.
Treaba e, să scrii un film e foarte greu,
e ca săritura în mare.
Și ai nevoie de o barcă de salvare.
Iar acea barcă e impulsul din spatele filmului.
E ce te-a determinat să scrii povestea, în primul rând.
Trebuie să lămurești asta și să te agăți de ea cu putere.
Tu de ce ai scris "Paradisul rătăcit"?
- Mai bine nu vorbim de mine. - Da, de ce ai spus acea poveste,
- domnule Michaels? - De unde ai avut inspirație?
- Care a fost barca vieții tale? - Ai fost aproape de moarte?
Păi, a fost...
Obișnuiam să-i spun fiului meu povești seara.
Ai un fiu?
Da, da, Alex.
Are 18 ani acum
și e boboc la Universitatea Stanford.
Înseamnă că e foarte isteț.
Maică-sa a fost foarte inteligentă. Îndeajuns cât să divorțeze de mine, oricum.
Dar, când încă eram împreună,
tatăl meu a murit și...
Dintr-o dată, Alex, la vârsta de 5 ani,
a devenit înfricoșat de întuneric și obsedat de moarte.
Așa că am inventat o poveste despre Rai care să-l consoleze.
Nu a crezut-o în totalitate.
Avea atâtea întrebări geniale și detaliate
încât trebuia să-mi rafinez răspunsurile în fiecare noapte.
Și așa s-a ajuns la povestea celor 2 îngeri neîndemânatici a căror misiune era
să aducă un suflet ce se afla în Iad tocmai în Rai.
"Paradisul rătăcit".
Da, da.
A fost un basm,
menit să adoarmă un copil de 5 ani.
Așa stă treaba. Să ai această idee,
indiferent de cât de mare e, e de un enorm ajutor
când ești în derivă pe mare undeva pe la mijlocul actului secund.
Să zicem, de exemplu,
că aveam de gând să scriu o continuare la "Paradisul rătăcit".
Aveți de gând s-o faceți?
Am pus o întrebare pur academică,
dar care ar putea fi subiectul în această poveste?
Eu întotdeauna am privit "Paradisul rătăcit" ca fiind despre a doua șansă
și despre cum nu e niciodată prea târziu s-o iei de la capăt.
Interesant, doamnă Carpenter, da, da.
Scuze, mi-a venit o idee ce nu are legătură cu subiectul.
- Da, Billy? - De data aceasta, în loc să se ducă în Iad,
se pot duce în spațiu.
Da, înțeleg unde vrei să ajungi.
E nevoie de o poveste de dragoste.
Și să fie în 3D.
Unul din îngerii din filmul original
ar putea fi capturat și adus în Iad,
iar doi îngeri mai tineri încearcă să-l aducă înapoi.
Jonah Hill. Și Channing Tatum. Știm prea bine că merge.
Bun, bun.
Da. Sper că învățați ceva de aici.
Hei!
A fost o poveste incredibilă, cea cu fiul tău.
Nu trebuia să mă implic atât de mult.
Nu, chiar a fost emoționantă.
Doar că am fost surprinsă că nu ai menționat de ea până acum.
Hai să mergem undeva să vorbim. Să vorbim pe îndelete.
Poate la restaurantul "Numărul 5".
Ar fi minunat, dar nu eram conștient de această politică a școlii.
Care descurajează profesorii și studenții
în a avea relații romantice și extra-curriculare.
- Da, exact. - Dar se întâmplă tot timpul.
Am avut relații cu trei profesori și asistenți de predare.
Trei.
Mi se pare ridicol să spui adulților ce pot sau nu pot face cu viețile lor personale.
Sunt de acord, dar în cazul nostru,
unul dintre noi e mult mai adult decât celălalt.
Nu din punct de vedere emoțional, evident că tu ai fi aceea...
Vârsta e doar un număr.
Mie îmi pasă caracterul celuilalt. Și tu ești un om incredibil.
- Ai și tu dreptate... - Ascultă-mă.
Îl cunoști pe Steven Spielberg?
Să-l cunosc? Nu, nu chiar. Doar ne-am întâlnit.
Dacă te-ai ciocni de el pe stradă, te-ar recunoaște?
Dacă m-aș ciocni foarte tare de el și m-aș prezenta din nou
cât zace pe trotuar, presupun că da.
Dar George Clooney?
Am luat prânzul odată. I-am propus ceva și nu i-a plăcut deloc.
Îți dai seama cât de incredibil e? Acești oameni sunt zei în ziua de azi.
Nu sunt sigur dacă cineva din "Ghilda actorilor de scenă"
ar trebui numit zeu.
Fiecare societate, încă din cele mai vechi timpuri, a avut zeii ei.
Studiez și antropologia.
Mai întâi au fost stelele și soarele,
pe urma grecii și romanii le-au însuflețit.
Apoi a fost monoteismul,
iar în cultura de astăzi zeii noștri sunt celebritățile.
Iar tu îi cunoști personal.
Bănuiesc că asta mă face un fel de semizeu.
Deja mi-ai ridicat moralul.
În plus, dacă îți cunoști sufletul pereche astfel?
Dacă cunoști persoana cu care te vei însura?
E ceva ce trebuie descurajat?
Nu, presupun că nu.
Atunci hai să luăm cina.
Sau poate vrei să ne rezumăm doar la sex. Mă mulțumesc și cu atât.
Spune-mi dacă vrei să fie doar sex.
Cu siguranță nu vreau asta.
Eu...
Să vorbim mai bine la cină. E o idee bună.
Grozav.
Calmează-te. Nimeni n-o să ne vadă
și cui îi pasă dacă ne văd.
Da, ai perfectă dreptate. E o prostie din partea mea să-mi fac griji.
Și fiul tău? Ce specializare are?
Păi, știi...
Nu sunt absolut sigur.
Bine ați venit la...
- Doamne. - Bună.
- Domnul Michaels și Karen. - Bună, Holly.
Lucrezi aici?
Nu, doar mă plimb cu un caiet și notez ce vor oamenii să mănânce.
- Eu vreau ahi tuna. - Bine.
Excelentă alegere.
Și un pahar de Chardonnay.
Bine. O să am nevoie de un buletin.
Serios?
Asta e politica restaurantului.
Îmi pare rău, dar nu pare veritabil.
Ba da, este.
Îl pot duce la manager.
Să-ți spun cum facem. O să comand eu Chardonnay
și îl putem împărți.
Și cum facem, tragem la sorți? Ți se pare că am trei ani?
Păi nu știm sigur, pentru că buletinul tău e fals.
Scuze.
Îmi voi schimba comanda, e în regulă.
Voi servi o tortilla și o Margarita
la cafeneaua Mexico cu Judy și Chloe.
Karen.
Nu face o scenă.
S-a comportat grosolan cu mine, era frumos din partea ta să-mi iei partea.
Fie mă iei în serios, fie nu mă iei.
Nu, te iau în serios.
Dar asta e treaba ei, să întrebe
- și ea... - Noapte bună.
Fiicele.
Putea fi adevărat, trebuia doar să verificăm.
Da, da.
Ahi tuna chiar sună delicios.
Și un pahar de Chardonnay.
Mulțumesc.
Dorești să-mi vezi buletinul?
Hei, te conduc eu acasă.
Un restaurant cu servicii complete.
Ai comandat două pahare, încă două la bar
și dacă mori, nu apuc să-ți urmez cursul
și îmi va da peste cap tot programul.
Dar mașina mea?
E un Hyundai. Tot aici o găsești și de dimineață.
Fetele fac un spectacol disco.
Eu le ajut. Înainte dansam și eu.
Știu, dansuri moderne. Scrie în scenariul tău.
Peggy se duce în marele oraș
să danseze înainte să se întoarcă și să se mărite cu Ted,
un mare armăsar, dar jucător din liga mică de baseball.
Nu am scris "marele oraș". Am scris "New York".
Crezi că toți suntem țărănoi pe aici?
În mare parte, da.
E adevărat, chiar ai dansat în spectacolul acela de pe Broadway?
Da, înainte să-mi distrug glezna.
Probabil ți-a fost greu, să te întorci aici după ce ai fost în marele...
Manhattan.
De ce?
Binghamton e super.
Știu, știu.
De ce e super?
E minunat.
Unul dintre cele mai vechi carusele antice din SUA.
Rod Serling l-a folosit drept model
pentru unul din cele mai faimoase episoade din "Zona crepusculară".
Îl știi?
Mi-a fost prea frică să mă uit la "Zona crepusculară"
din cauza muzicii.
Vrei să spui...
Da, asta e.
Te pricepi, mai bine te oprești. Te rog.
Te rog, serios, oprește-te.
E povestea unui bărbat de vârstă mijlocie care-și pierde calea
și se întoarce în timp în parcul în care se juca înainte.
În acest parc.
Și se dă în carusel
și își vede tatăl, iar acesta îi spune
că trebuie să-și vadă de viață
pentru că s-a uitat tot timpul în spate și trebuie să încerce să se uite în față.
Mulțumesc pentru lecția de istorie.
Oameni buni, închidem într-un minut.
Și îți mulțumesc că ai fost înțelegătoare cu privire la Karen.
Nu e ceea ce pare.
Pare că te culci cu ea.
Atunci e ceea ce pare.
Realizez că n-ar trebui să umblu cu ea, dar...
Adică, îți ia...
Crezi că-i vorba de tine? E vorba de tatăl ei.
Cum adică e vorba de tatăl ei?
Întregul subtext al scenariului ei e despre o tânără
ce încearcă să se distanțeze de dragostea puternică a tatălui.
Tu ești doar un substitut pentru atenția neprimită de la o figură paternă.
Destul de îngrijorător.
Îngrijorător e ce spune asta despre tine?
Încerci să umpli un gol spiritual cu alcool și femei tinere?
Da.
Ei bine.
Mulțumesc foarte mult.
Nici o problemă.
- Bun. - Da.
Foarte drăguț din partea ta să-mi arăți împrejurimile.
Împrejurimea. Asta a fost tot.
A fost surprinzător de plăcut și...
Mi-e ușor să vorbesc cu tine, chiar dacă în mare parte ai vorbit doar tu.
Mulțumesc. Cred.
Și arăți bine în uniforma de chelneriță.
Dar mereu am avut o slăbiciune pentru uniforme.
Îl găsesc pe Kim Jong-un extrem de sexi.
Sunt flatată de competiție.
Da.
Bine, noapte bună.
Noapte bună.
Personajul.
Personajul e totul.
Din fericire, nu în viață, dar în povestire.
Asigurați-vă că personajul conduce intriga
și nu invers.
Da, întrebări? Altcineva?
Karen, da?
Mă întrebam, dat fiind că în afară de "Paradisul rătăcit",
toate celelalte filme ale tale au fost critice și eșecuri comerciale,
de ce ar trebui să primim sfaturi de la tine?
Păi, nu ar trebui. Pentru că...
Când vine vorba de scris, nu există reguli, știți?
Doar să fii tu însuți când îți scrii povestea. Să fie vocea ta.
Mulțumesc că ai subliniat asta, Karen. Foarte util.
Mi-au plăcut paginile tale, Sara,
dar de ce e subtitrat dacă filmul e în engleză?
Pentru a demonstra imensa prăpastie dintre ceea ce spunem și ceea ce dorim a spune.
Nimeni n-a mai făcut asta.
Cred că Woody Allen a făcut-o în Annie Hall.
Aia a fost o comedie.
Eu nu sunt interesată de comedie.
Nu, văd. Da.
- Mulțumesc, domnule Michaels. - Mulțumesc, Rosa.
- Mulțumesc, domnule Michaels. - Mulțumesc, Andrea, Clem, Billy...
Maya. În cele din urmă, mulțumesc.
Andrea, e mult îmbunătățită.
Serios? Îmi vine să plâng.
Nu, serios, ai făcut treabă bună
prefigurând începutul scenariului cu imaginea Bat Mitzvah,
oferind un indiciu cu privire la oroarea ce va urma.
Dar tot cred că trebuie să-ți definești imaginea de ansamblu a poveștii.
Dar ideea că trebuie să faci totul de unul singur?
Pentru că nu poți avea încredere în furnizori.
Da, se aseamănă puțin cu "Misiuni periculoase".
Crezi că poți fii mai detaliată?
Nu știu dacă pot fi atât de detaliată.
Asta îmi spune toată lumea, oricum.
Atunci să dovedim tuturor că se înșeală.
Iată părerea mea, Billy,
știu cât de mult îți place "Războiul stelelor",
dar nu sunt sigur că e de ajuns
să repovestești acele povești și să schimbi doar câteva nume.
Dar nu am făcut-o.
Ai un caracter micuț, înțelept și verzui pe nume Zoda.
- Dar nu e la fel. - Da,
dar cred că ar fi bine să renunți la obsesiile tale.
Ai alte idei?
Mă gândeam să mă înscriu într-o frăție.
Asta ți-ar aranja viața socială, presupun.
Altceva ce ai putea scrie?
Sunt cam același lucru.
În multe nopți când stăteam singur acasă,
Războiul stelelor era ceva ce așteptăm cu nerăbdare.
Câteodată îmi doresc să fie real și să mă pot duce să trăiesc în acea lume.
Așa că despre asta am scris.
Doar că altcineva deja l-a scris.
Da, nu te-ai sincronizat.
Crezi c-ar trebui să mă înscriu în frăție?
Da, de ce nu? Lărgește-ți orizonturile.
Du-te mai departe ca Luke Skywalker și găsește lumi noi de cucerit.
- Domnule Michaels. - Rosa.
Scuze de deranj, dar...
Minunată ora de ieri cu dezvoltarea personajului. Mulțumesc.
Cu plăcere, Rosa.
Știi, predau de 25 de ani,
nimeni nu mi-a mulțumit vreodată.
Mulțumesc.
Cu plăcere. Ce bine m-am simțit.
Am auzit numai lucruri bune de la copiii de la cursul tău, Keith.
Știu că Hollywood-ul te cheamă, dar dacă poți rămâne, am fi încântați să te avem.
Apreciez, e foarte măgulitor. Mulțumesc.
Nu cred că studenților ar trebui să li se permită să participe la aceste evenimente.
Te descurci bine. Ai grijă la păr.
- Da, alo, Ellen. - Hei.
- Am primit schița. Arată bine. - Excelent.
Până și un agent de calibrul tău ar trebui să-l poată vinde.
Și mai am un scenariu pe care vreau să te uiți, de la un tânăr de la cursul meu.
Da?
Da, se cheamă "Veronica, în criză de timp"
și e despre o fată ce rupe normele care e aspirată într-o mașină a timpului
și trebuie să-și găsească drumul înapoi prin diferite perioade ale istoriei.
Imaginează-ți că "Matrix" întâlnește "Intrigi la New York".
- Ține asta. Îmi place. - Da, și mie.
Și dacă se întâmplă ceva cu el, doresc să-l produc.
Trimite-mi paginile. Între timp, stai departe de belele.
Sunt în Binghamton. În ce belele pot intra?
Stai așa.
Tocmai am descoperit de ce a fost inventată întrebarea retorică.
- Vorbim mai târziu. - Pa.
Bună.
Vreau să discutăm despre relația noastră, dacă-i putem spune așa.
Exact. Nu știu dacă putem,
pentru că dacă scenariul tău e un fel de ghid,
se poate spune că orice interes ai pentru mine
e doar o încercare deplasată de a câștiga atenția
ce n-ai primit-o niciodată de la tatăl tău.
Iisuse.
Nu vreau să te jignesc.
E incredibil de precis.
A fost foarte evident pentru mine din paginile tale.
Îți pot spune care e
problema majoră în scenariul tău, altfel un scenariu promițător?
Bine, sigur, spune-mi.
În regulă. Deci, personajul tatălui tău este bogat, narcisist, egoist, afemeiat...
Da, știu. Prea antipatic.
Nu, l-am iubit. E fantastic.
L-ai iubit? Ești pervers.
E un personaj incredibil de bine schițat.
Problema e la fiică, e foarte neconvingătoare, înțelegi?
E o fiică bună, un bun student.
Nu sunt defecte, nimic ce trebuie îmbunătățit.
Și ce? Tatăl trebuie îmbunătățit.
Ceea ce-l și face un personaj interesant.
Ca reacție la asta, cred că fiica ar trebui să fie...
Libidinoasă, răsfățată, manipulatoare sexual, asemenea..
Altor personaje interesante.
Asemenea mie? Asta vroiai să spui.
- Nici gând. - Te-ai uitat direct la mine.
Mă uitam în acea direcție.
Karen, Karen.
Ascultă, nu la tine m-am referit.
Și chiar cred că scenariul tău are un potențial enorm.
Iar eu chiar cred că ar trebui să te duci dracului.
Și adu-mi și iarba. Am lăsat-o la tine acasă.
Pentru că după această relație, simt nevoia să mă afum.
Ore la birou.
Nimic nu se compară cu comunicarea cu studenții, așa-i?
Cum îți e ziua?
Ești bine, amice?
Nu sunt sigur.
Poate ar trebui să mă duc acasă să mănânc restul de iarbă a lui Karen.
Știu de ce ai nevoie.
Așa-i?
Incredibil.
Dacă mai aveam și un vin bun era ca la Paris.
De când eu și cele 4 fiice ale mele am devenit vegetarieni,
nu îmi mai e permis să țin carne în casă,
mă duc să iau niște carne de porc s-o țin la mine în birou.
- E cam trist, nu-i așa? - Ce?
Să fii sâcâit de moarte în felul ăsta.
Glumești? E cel mai fericit tip pe care-l cunosc.
La petreceri, pariem cât îi ia până începe să plângă când vorbește de familia sa.
Recordul e de 25 de secunde.
Serios? Doctor Lerner?
Îți spun eu. Într-o lume perfectă, eu ar trebui să fiu atât de fericit.
Mă întâlnesc cu această femeie, Joan.
E un agent de asigurări la State Farm.
Specializată în coliziuni.
Nu o lăsa să-ți scape.
Asta și încerc.
Care e secretul?
Pe mine mă întrebi?
Sunt divorțat de 10 ani, tocmai m-ai prins pe hol
fiind grav mustrat de un student.
Nu știu, singurul meu gând e să fii tu însuți.
- Nu, n-o să meargă. - Nu, ai dreptate, evident.
Dar într-o lume ideală, la asta ai spera, nu?
Să găsești pe cineva cu care să fii tu însuți.
O femeie inteligentă, amuzantă, înflăcărată, onestă,
care arată grozav când dansează desculță
și care te poate vedea așa cum ești.
De ce desculță?
Îmi plac picioarele.
Salut.
Harold, nu se întâmplă să ai poze cu familia ta, așa-i?
Nu știu, poate. Se poate să am.
Ia te uită.
Soția mea, Helen.
Iar ele sunt Kate, Rosalind, Olivia
și cea mică, Beatrice.
Beatrice.
Are o licărire răutăcioasă în ochi, nu-i așa?
Da. Incredibil.
Am uitat șervețelele.
Bine, 33 de secunde. Un timp bun.
E amuzant.
Captivant.
Singurul reproș e că sunt confuz în legătură cu Jack,
bancherul conservator, mai în vârstă, cu care se întâlnește acum Peggy.
Ce-i cu el?
E cam plictisitor pentru Peggy, nu-i așa?
Nu, Jack e stabil. E din orașul natal al lui Peggy.
Va fi un tată vitreg grozav.
Da, dar Peggy nu-l iubește pe Jack.
Poate că nu, dar Peggy va învăța să-l iubească.
Da, desigur, dacă Peggy asta își dorește.
O prostie din partea mea, da.
Jerry nu e băiat rău, să știi.
Stai, stai.
Cine e Jerry?
Jack știe de Jerry?
Nu. Jack e Jerry.
- Jack e Jerry. - Jack e Jerry.
Așadar, cu Jerry te întâlnești.
Da, tocmai de aceea personajul lui se potrivește.
Pentru că mă inspir din viața reală. Scriu despre ce cunosc.
Nu asta ar trebui să facem?
Nu, deloc. E absurd.
Să zicem, dacă ești ca mine, dacă nu știi nimic?
Dar tu scrii un film cu Matt Damon despre a fi profesor
și ai scris despre fiul tău și a funcționat.
Da, asta e discutabil dat fiind că nu ne-am mai vorbit de peste un an.
Dar Jack, sau mai bine zis Jerry...
N-ai mai vorbit cu fiul tău de un an?
Nu e mare brânză, după ce mama lui s-a recăsătorit,
ne-am văzut din ce în ce mai puțin, așa că...
Când ai vorbit despre el la curs, toată fața ți s-a luminat.
Da, păi, eram foarte atașat de el.
Iar acum nu mai ești?
Nu există adulare precum cea de la Hollywood.
Oameni pe care i-ai văzut doar în reviste îți spun că te iubesc
și că vor să fie prietenii tăi. E ceva magic.
Până când următorul tău film nu e bun, iar următorul și mai puțin bun.
Dintr-o dată, toată încrederea ți-e spulberată
iar nevasta te părăsește pentru omul care ți-a regizat singurul tău triumf.
Tipul care a regizat "Paradisul rătăcit"?
- Niles Kelling. - Doamne.
E mare. Triumf după triumf.
Așa e, mulțumesc foarte mult.
Și cum eu beam un pic prea mult
și mă întâlneam cu actrițe îndeajuns de tinere să creadă
că un scriitor le poate face rost de o slujbă,
am încetat să-l mai sun pe Alex.
Pentru că ai impresia că are aceeași părere despre tine pe care o ai tu?
Da, da. Și, serios, de ce nu?
El e cu mama lui și tatăl vitreg
în drum spre Hawaii într-un avion privat,
pe când taică-său e respins pentru un scenariu rescris la Piranha 3D.
Și oricum nu mai e un tată bun oricum.
"Câtă vreme trăiești, poți ierta și poți fi iertat."
"Odată ce mori, devine semnificativ mai greu."
E din "Paradisul rătăcit". Filmul meu favorit.
Unul dintre ele oricum. În top 5.
Cu siguranță în top 10.
Îmi fac griji cu privire la gusturile tale.
Top 20.
Sună-ți fiul.
Serios?
Serios.
Așa de rău e, de unde ești tu?
Eu așa cred, tată.
Am trăit la intensitate mare și am obosit.
Și într-o zi am realizat că trebuie să mă întorc.
A trebuit să mă întorc, să mă duc la carusel,
să mănânc vată de zahăr și să ascult o trupă în concert.
A trebuit să mă opresc și să trag aer în piept.
Poate când te întorci, Martin,
vei afla că sunt carusele și concerte oriunde te afli.
Poate n-ai căutat unde trebuie.
Ai căutat în spatele tău, Martin.
Încearcă să cauți în față.
Salut, sunt Alex. Lasă mesaj și te sun eu.
Salutare.
Nu știu dacă îmi mai recunoști vocea, dar...
Eu sunt...
Tatăl tău. Vroiam să te salut.
Să văd ce mai faci, dacă ești bine.
Vroiam să-ți spun...
Că te iubesc și mi-e dor de tine...
Și ar fi grozav
dacă ai înclinația să mă suni.
Am același număr.
Cam atât.
Bine. Tatăl tău.
- Hei, Keith. - Hei.
Keith, iată de ce ți-am dat mesaj.
Profesorul Weldon susține că, pe baza a ceea ce a văzut,
ai desfășurat o "relație nepotrivită cu un student de sex feminin".
Dacă o să pleci în pace, totul va fi bine.
Altminteri, va duce cazul la Comisia de Etică și se va ține o audiere.
Va fi o audiere publică?
- În spatele ușilor închise. - Slavă Domnului.
Dar de obicei se află de pe internet.
Ce e în neregulă cu femeia aceea?
Weldon? E elitistă, singuratică, mizerabilă...
Și în cazul de față, corectă.
Fiica mea cea mare se duce la facultate în toamnă.
Dacă i s-ar întâmpla una ca asta, aș veni după tine. Și aș fi înarmat.
Eu speram că ești împotriva armelor.
Am fost în Marină, te-aș putea ucide și cu mâinile goale.
O lovitură puternică în mărul lui Adam. Un cot în inimă. Sufocarea malaieziană.
N-aș face-o, pentru că te plac.
- Mulțumesc. - Da.
Dar Keith, ai greșit.
Da.
Salutare. Ceva noutăți? Au trecut câteva zile.
Ascultă, Keith.
Studioul plănuiește să facă "Paradisul rătăcit 2".
Dar vor să-l scrie tipii ăia, Furman și Lesser.
De ce, ce...
Stai, stai. Poate,
poate vor să-i angajeze pe ăștia deoarece au impresia că nu sunt interesat?
Nu, le-am spus că ești interesat.
Dar mi-au spus că sunt în căutarea unei perspective proaspete. O voce nouă...
Știi și tu, bla, bla.
Dar ai un acoperiș deasupra capului, ai o sursă de bani...
Trebuie să-i înveți ceva pe copiii aceia
pentru că îmi place la nebunie scenariul băiatului.
E bine. Ar trebui să-l suni. Sună-l și spune-i.
Ești sigur?
Da, mă bucur că cariera cuiva e în viață.
Și cariera ta e în viață. Doar că e într-o stare somnolentă.
Rezistă. Bine?
Da, bine.
Pa.
Walt Disney?
Chiar cred că e un geniu.
- Sunt de acord. - Iubesc "Mica sirenă".
Muzica, melodiile, bulele? Iar prințul Eric era sexi.
Vă rog, opriți-vă.
De ce trebuie să existe toate aceste distincții?
De ce nu vă place și "101 Dalmațieni", și "Profesioniștii crimei"?
Exact. Bine punctat, Rosa.
Domnule Michaels, credeți că-l putem băga în aceeași oală pe Disney
cu Tarantino, Kurosawa sau Bergman?
Tocmai ai făcut-o, Sara. Deci, da.
- Și care e diferența? - Ce anume?
Păi, Disney, Kurosawa, sunt morți.
Arta nu i-a salvat, așa-i? Sunt morți. Uitați.
Se mai uita cineva la Bambi?
Kurosawa. Majoritatea oamenilor ar zice că e un fel de Sushi.
Bergman. Vă dau 100 de dolari dacă puteți numi 3 filme ale sale.
- "Fragi sălbatici". - "Al șaptelea semn", "Persona".
Da, bine, în afară de voi doi.
Știți, totul dispare. Totul se transformă în praf.
Mi-e foarte greu să realizez de ce vreți să faceți așa ceva,
pentru că veți fi rescriși, îndepărtați, concediați, uitați.
Asta dacă sunteți destui de norocoși să apucați să lucrați în domeniu.
Așa că nu vă faceți iluzii că asta vă va aduce imortalitate. Sau fericire.
Poate e mai bine să nici nu încercați.
Încercați nu. A face, sau a nu face. Nu există "a încerca".
Mulțumesc, Billy. Mulțumesc.
Excelent tricou, apropo. E preferatul meu de până acum.
Bună.
- Hei. - Hei. Ai venit să iei cina?
- Nu, am servit un Spiedie mai devreme. - Îmi pare rău.
Vroiam doar să-ți spun ceva,
nu doream s-o auzi în fața întregii clase.
Weldon știe despre Karen.
Mă va aduce în fața Comitetului de Etică, dacă nu plec de bună voie.
- Ce vei face? - Nu cred că am de ales.
Va avea loc o audiere, inevitabil se va auzi și toată lumea din L.A. ar afla.
- Nu că le-ar păsa, dar... - Dar atunci ar afla și fiul tău.
Exact.
Păi, vrei să rămâi?
- Problema e dacă pot rămâne. - Da.
- Mai întâi, trebuie să te duci la Weldon. - Și ce să-i spun?
Deja i-am cumpărat fiecare accesoriu Jane Austen.
Spune-i că ai făcut o prostie de nedescris. Ceea ce ai și făcut.
Da, am mai trecut prin asta.
Iar apoi îi spui că n-ai știut că era împotriva regulamentelor
și ai crezut că avea 21 de ani, conform buletinului ei fals.
- Da, într-adevăr. - Iar apoi îi spui cât de rău îți pare.
Chiar crezi că va funcționa la o femeie care, practic, poartă o bonetă?
Cred că merită încercarea.
Poftim, mă întorc imediat să vă iau comanda.
Cred c-ar trebui să plec în liniște.
Bine. Cum dorești.
O să ai mai mult timp să lucrezi la filmul cu Matt Damon.
Doamne, nu. Nu e nici un film cu Matt Damon.
- Ce? Deci... - A fost o minciună.
Îmi pare rău. Nu e nici un film.
De fapt, singurul motiv pentru care sunt aici e că nu-mi găsesc o slujbă.
Dar ai o slujbă.
Te referi la predat? În primul rând, nu prea mă pricep,
în al doilea rând, nici slujba asta n-o mai am...
Dar nu știi asta până nu te întâlnești cu Weldon.
Holly, mi-aș dori să am același crez precum tine, că dacă te forțezi,
totul se va rezolva.
E specific american, precum muzica country, sau obezitatea. Dar nu e adevărat.
Nu va face pe nimeni talentat,
nu-mi va aduce mie o slujbă și nu-l va face pe fiul meu să mă sune.
Nu înțeleg. De ce mă reduci la un fel de aparat de optimism?
Crezi că m-am trezit într-un film motivațional? Asta cred eu.
Cred ceea ce cred. Asta le învăț și pe fetele mele.
Serios, cum le înveți asta?
Meditând asupra căsătoriei cu cineva pentru că e stabil și sigur?
Nu înțeleg. Acum îmi dai sfaturi parentale?
- Dacă vrei să aprofundăm... - Credeam că vrei să lupți.
Nu înțeleg. Ce se întâmplă cu tine?
Domnișoară, suntem gata să comandăm.
Vin imediat.
Ai grijă!
Ascultă, fă-mi rost de ceva. Orice. O rescriere de scenariu...
Lucrez la un show de televiziune, ca scriitor sau ca competitor.
Keith, îmi pare foarte rău. Sunt vremuri grele aici.
Nu e vorba numai de tine. E...
Stai așa, are loc un fel de revoltă. Te sun eu.
Tipule, nu e ca lumea.
S-a terminat petrecerea?
- Domnule Michaels. - Sara, ce-i cu atâta agitație?
Nu știu, eu veneam la petrecere când am văzut poliția și ambulanța...
Nu aveam de gând să beau.
E în regulă, Sara. Dacă e cineva care are nevoie să bea, tu ești aceea.
- Faceți loc, oameni! - Doamne!
- Se va face bine? - E Billy.
Scuzați-mă. Ce se întâmplă?
Niște tâmpiți l-au pus să bea jumătate de sticlă de vodcă.
- Se va face bine. - Să se ducă într-o frăție de fete.
Sunt metode mai ușoare de a termina actul trei, să știi.
Domnule Michaels.
Salut.
Tipii ăia tot spuneau, "Încă unul, Obi-Wan, încă unul."
Nu m-au dorit în frăție. Sunt un idiot.
Nu ești un idiot, Billy. Dar... ești ciudat.
Jumătate de oamenii de succes de la Hollywood sunt ciudați.
Că venii vorba, m-am gândit la scenariul tău,
și dacă îți place "Războiul stelelor", scrie "Războiul stelelor".
Dar mai schimbă câte ceva. De exemplu, versiunea rea...
Studentul obsedat de "Războiul stelelor" cunoaște o fată
obsedată de "Războiul stelelor".
Ai văzut filmul "Marty"?
Cred că poți scrie o poveste ca aceea.
- De fapt, cred că ar fi... - Billy, dragule?
Mamă, tată.
Bună. Sunt Keith Michaels. Sunt profesorul lui Billy.
- Vă las singuri. Bine? - Mulțumesc.
- Billy... - Ești bine?
- Da, sunt bine, mamă. - Suntem fericiți că ești bine.
Ai îngrijorat-o pe maică-ta.
Iertați-mă.
Bună ziua.
Deci...
Sara ne-a spus ce-ai făcut pentru Billy.
N-am făcut nimic.
Tipii din frăție sunt niște ticăloși.
O să-l vizităm pe Billy după-amiază, dacă doriți să veniți.
Aș face-o, Rosa. Dar... Trebuie să plec din oraș astăzi.
După cum se pare, din păcate...
Nu voi fi în măsură să termin restul semestrului.
Dar...
Am discutat cu doctorul Lerner, iar Clara Foss, renumitul poet, îmi va lua locul.
Veți fi pe mâini bune.
Cum rămâne cu scenariile noastre?
Îmi pare rău, nu voi putea termina actul trei alături de voi.
Și vă datorez scuze pentru ultima întâlnire...
Când v-am spus că scrisul nu are sens...
Într-un film scris de mine acum mulți ani...
O fetiță de 11 ani se regăsește ca înger în Rai, iar ea...
E îndurerată, îi e dor de familie și de prieteni
și de viața pe care nu o va mai avea niciodată.
Dar un înger mai în vârstă îi spune că 11 ani e o vârstă frumoasă să fii în Rai.
Pentru că la 11 ani, tot ce iubești sau urăști rămâne autentic,
pe când viața muritorilor e o lungă luptă în a nu compromite sentimentele.
Cam așa e și cu scrisul. Dacă noi, cei la 11 ani ne spuneam,
"Da, e amuzant", sau "nu, e stupid".
Sara poate veni dintr-o direcție, Andrea din alta.
Dar e real.
Și adevărat.
În orice caz, vreau să vă mulțumesc tuturor.
A fost o onoare și un privilegiu.
Abia aștept să văd filmul cu Matt Damon.
Da, mulțumesc, Flo.
Mi-a plăcut cursul dumneavoastră.
Mulțumesc, Rosa.
- I-a plăcut cursul. - Drăguț, mulțumesc, Rachel.
Mulțumesc și ție Maya, că mi-ai tradus.
M-ai ajutat să-mi găsesc vocea.
Nu te voi ierta niciodată.
Uite scenariul rescris. Să-l citești în Iad.
Domnule Michaels... Nu știu cum să vă mulțumesc.
Eu îți mulțumesc, Clem.
M-ai făcut gelos.
Genial, genial.
Deci...
- Ascultă... - Mult noroc.
Scrie.
O voi face cu siguranță. Sau îți trimit e-mail.
Eu mă refeream la un scenariu. Să am la ce mă uita cu fetele mele.
Corect.
Mi-a plăcut la nebunie cursul.
Și tu poți preda, pentru că am devenit mai bună.
Da, scuze... Stai puțin...
Am cursuri.
Ți-am spus să mă suni doar dacă ai vești bune.
Dorința ți s-a îndeplinit. Paragon vrea să cumpere scenariul lui Clem.
Am vorbit cu Jenny Glick și Greg Nathan de dimineață.
Aceiași oameni care mă iubesc și îmi sunt fani uriași
și care m-au respins la continuarea propriului film?
Știu, dar adora asta. Și le-am spus că dacă îl vor, tu îl vei produce.
Și ce-au spus?
Îl vor pe David Shore producător executiv,
dar o să te implice și pe tine
și îndeajuns de mulți bani să te întorci acasă. Greg e...
Greg și Jenny vor fi la o premieră în Manhattan diseară,
și vor să se întâlnească cu Clem. Și cu tine.
Întoarce-te la L.A. cât de curând posibil
ca să ne implicăm,
să aranjăm niște întâlniri. Corect? Eu...
- Felicitări. - Da.
Fantastic.
Călătorie plăcută.
Mulțumesc. Pentru tot.
Stai așa, nu scapi chiar așa ușor.
Treci încoace.
Doamne.
Clem, spune-ne cum ai reușit.
Am prezentat câteva pagini la un seminar de scenaristică.
Deja l-ai scris pe tot?
Aveam o schiță, iar domnul Michaels a dorit s-o vadă.
El a dus scenariul la un alt nivel.
- Sunt sigur, îl adorăm pe Keith. - Suntem fani înfocați.
Povestește-ne cum a ajuns această idee un scenariu.
Nu știu de unde provin ideile, de obicei.
Am vrut să scriu ceva proaspăt, ceva diferit...
- E proaspăt. E diferit. - E o voce proaspătă.
E o voce proaspătă. Și dacă aducem una din surorile Fanning...
- Au o soră mai tânără? - Scuzați-mă, îmi dați untul?
A început acum câțiva ani.
- Frumos. - De aproape trei ani.
Mă uitam pe canalul History și era o emisiune
despre istoria lumii, civilizația modernă...
Și o urmăream, mi se părea interesantă
evoluția naturală a lucrurilor, cum totul părea să se lege perfect.
Ne place povestea, ne place protagonistul.
O femeie protagonist?
E exact ce căutăm...
- E exact ce aveam nevoie. - De asta are nevoie lumea.
Comedii provocatoare cu o femeie ce rupe normele.
- Fani înfocați. - Îl iubim pe Keith.
Sau în timp, desigur. În altă perioadă.
- Fani înfocați. - Tehnologia.
E incredibil...
Scuze, scuzați-mă.
Pot discuta puțin cu Clem?
- O micuță conferință? - Da, vino.
- Scuzați-mă. - Desigur.
Te descurci nemaipomenit.
Atât de nemaipomenit încât te voi lăsa să termini de unul singur întâlnirea.
Ce? Nu, încă mai am senzația de diaree.
Ascultă-mă. Probabil ai ratat ultimul avion.
Îți voi da bani de autobuz.
Nu, stau cu părinții în oraș.
- Bine. - Domnule Michaels,
nu mă pot întoarce fără tine.
Clem, ascultă-mă. Nu-i nimic complicat.
Îți vor face filmul, vei fi sărbătorit și bogat,
și înconjurat de femei. Poți face față?
Nu vreau să fiu sărbătorit. Iar banii sunt bineveniți.
- Dar singura femeie ce-o doresc e Rosa. - Rosa, din clasa noastră?
Serios? Bună alegere. E splendidă.
Nu că aș observa femeile de vârsta ei.
Domnule Michaels, nu mă simt în largul meu.
Bine, ascultă-mă.
Acum 100 de ani
eram în locul tău. Bucură-te. E o distracție glorioasă.
Și ține minte, ei au nevoie de tine mai mult decât ai tu de ei.
E călătoria ta, nu a mea, bine?
- Hei, s-a întors. - Hei. Mulțumesc.
- Fără ochelari. - Da.
Ești chipeș.
Mulțumesc.
Uite la ce ne gândeam, discutăm despre...
Nu vreau să exagerăm, dar ne gândeam la o franciză.
Da, suntem foarte emoționați. Sunt atâtea ce putem face...
- Salut. - Keith.
Iartă-mă că te deranjez la ora asta. Eu doar...
- Am sunat, dar n-ai răspuns. - N-are nimic.
Stăteam cu familia, ne uităm la "Mănâncă, roagă-te, iubește".
Mă întorc imediat. Continuați fără mine.
Ești sigur, dragule?
Da, să-mi spuneți ce-am ratat.
Bine.
Nu mă așteptam să te mai văd.
Păi, am decis să-mi încerc șansele la audiere, dacă nu e prea târziu.
Serios?
Pot întreba de ce?
Da. Nu sunt foarte sigur.
Mă bucur că te-ai mai gândit.
Mă întrebam dacă-mi poți aranja o întâlnire cu profesor Weldon,
aș prefera să nu-mi fac apariția la ea la ușă.
- Așa e, ar fi periculos. - Da.
Sigur, pot aranja.
Mulțumesc, mulțumesc.
Îmi pare rău pentru ce s-a întâmplat, că te-am pus într-o situație dificilă.
Dragule, trebuie să vezi asta.
Continuă să vorbești, nu mă face să mă întorc înăuntru.
În mod evident, doresc să împărtășească experiența cu tine.
Trebuie să fie minunat să ai o asemenea familie.
E o pacoste.
În fiecare săptămână, seara filmelor.
Da.
- Mereu un film de femei. - Da.
Iar fiicele mele fac niște prăjituri de zahăr.
Da.
- De care nu mă lasă să mă ating... - Da.
Pentru că...
Își fac griji pentru colesterolul meu.
Și îmi dau...
popcorn fără grăsime.
E grozav.
Nu am fost conștient formal că aceste relații sunt interzise.
I-am pus capăt imediat ce-am aflat
și regret nespus întregul incident.
Ai sosit în campus,
ai intrat în stare de ebrietate,
ai insultat membri ai facultății.
Ai dat liber clasei tale cu intenția de a nu ține ore timp de o lună.
Iar acea clasă aduce suspicios de mult cu un concurs de frumusețe.
Nu și bărbații.
Ceea ce mă face să mă întreb dacă ai făcut selecția pentru propria ta plăcere
evidențiată de faptul că ai avut o relație nepotrivită cu un student.
Și chiar dacă nu erai conștient de politica noastră în această privință,
provoci credulitatea când spui că nu știut că faci ceva greșit.
Deci, dacă informațiile mele sunt corecte, audierea e o decizie deja luată.
Profesore Weldon, aveți perfectă dreptate.
M-am comportat neprofesional și nu pot prezenta nici un motiv serios
pentru a prelungi privilegiul șederii mele aici.
Cu excepția faptului că ieri, când am fost la aeroport...
am fost tras deoparte de un fermecător ofițer geriatric
care dorea să-mi inspecteze premiul.
Și a început să-mi spună că postul ei e inspirația perfectă pentru un film,
dar nu l-a putut scrie, pentru că, "Fie îl ai din naștere, fie nu".
Vezi, acum câteva luni aș fi fost total de acord.
Dar deodată, m-am pomenit explicând structura actului trei
și elementele de bază ale schiței până când ea a percheziționat un bărbat suspect
care își tot rearanja pantalonii.
Și am realizat că încerc s-o învăț.
Eu, cel care batjocoream predatul,
considerându-l o profesie absurdă practicată de ratați disperați.
Adică, evident nu la nivelul universității.
Dar, după cum mi-a spus un prieten nou...
M-a prins.
Așadar, îți cer indulgența, am încrederea că, cu puțin efort,
chiar aș putea fi bun în acest post și demn de stima dumneavoastră.
Și pentru că acești copii mi-au reamintit de ce am început să scriu.
Dar mai ales pentru că nu suport ideea că altcineva îmi ajută clasa la actul trei.
Domnule Michaels, eu nu sunt populară. Studenții nu mă plac.
Presupun că ei mă considera o Elinor.
O Elinor?
Din "Rațiune și simțire".
Da, da, acea Elinor.
Prudentă, precaută, conservatoare. Am această față.
Dar mai există și o altă față.
Frumos, e frumos când oamenii au mai multe fețe.
Precum un cub Rubik.
Am o față Marianne.
- Imprevizibilă, impetuoasă... - Da.
Irațională câteodată.
Ai apelat la această față și voi fi indulgentă pentru ultima oară, pentru că..
Precum a spus domnișoara Austen...
"Egoismul trebuie iertat întotdeauna pentru că nu există speranță la un leac".
A spus ea asta? E destul de inteligent.
Mansfield Park.
Cheia către predarea de calitate, domnule Michaels,
e dorința de a învăța mereu ceva nou.
O să țin minte asta.
Vreau să vezi ceva.
Deschide-l.
- Un scenariu? - Nu fi idiot. Memorii.
Bazate pe experiența unei vieți întregi de predat literatură.
Aș dori o evaluare onestă și imparțială.
Aș fi onorat.
Dar de-ar fi să devină film, vreau să joace Meryl Streep rolul meu.
Da, o să am asta în minte când o voi citi.
Dar nu o lua. E copia mea personală.
- Scuze. - O să ți-o trimit prin e-mail.
Acum, trebuie să mă pregătesc pentru cursuri...
Da, da.
Dacă nu te deranjează...
Frumoasă geantă.
- Te rog, pleacă. - Da.
Alo?
Ai plecat de la întâlnire?
Așa am făcut. Altfel zis, cum a decurs?
L-au adorat pe Clem și vor face afacerea.
Fantastic. Voi fi încântat să lucrez cu el la scenariu,
dar doar ca profesor.
Acum vrei să rămâi în Binghamton?
Păi, m-am mai gândit.
Poate voi scrie un scenariu despre un scriitor depășit
care s-a dus să predea la o universitate de la dracu-n praznic.
Știi ce? S-ar potrivi de minune Matt Damon.
Am să-i sun partenerul, apoi te sun pe tine.
Excelent. Dar nu între 12:00 și 1:30.
Am cursuri și nu voi avea telefonul la mine.
Mulțumesc.
16,98.
Ce tâmpenie. Să-ți cumperi umbrelă în prima zi însorită.
- Plouă. - Se va însenina.
Înțeleg.
Așadar, se pare că voi rămâne aici și voi preda o perioadă.
Și vreau să cumpăr această carte.
- 24,95. - Jaf la drumul mare. Uită de carte.
- Altceva? - Da.
Nu cred că ești un aparat de optimism.
Știu cât efort depui ca mamă, ca student și am un respect deosebit pentru tine.
Un deosebit respect. Și...
Deși am lipsit doar câteva ore, mi-a fost oarecum dor de tine.
E foarte posibil că dacă aș mai fi stat deoparte încă câteva ore
aș fi trecut peste, dar acum n-avem de unde ști.
Deci răspunsul e da, sper să mai fie și altceva.
Mai mult de altceva.
Bine. Atunci, ne vedem la cursuri.
Dar, uitându-mă peste scenariul meu,
am înțeles ce-ai vrut să spui cu structurarea sporadică.
Și nu mai sunt așa sigură dacă personajul Jerry își mai găsește locul.
Foarte încurajator de auzit.
Nu pentru Jerry, evident.
Și mă face să cred că dacă încerc îndeajuns de mult și dacă cred cu adevărat în mine
îmi pot transforma visele în realitate.
Să știi, când o spui tu sună foarte ridicol.
Cred că accentul e de vină.
Ce? Da, îmi pare rău. Vă rog.
Nu e posibil.
Ba da, e posibil.
Ce ți-am spus eu? Merită așteptarea.
Bine, vreau doar să știi...
Voi respecta faptul că ești studenta mea până la sfârșitul semestrului.
Bine, mulțumesc.
Când e sfârșitul semestrului?
Vei afla.
Nu, nu, mulțumesc. Mulțumesc, e...
Billy! Bine ai revenit!
Bine ai revenit, Billy.
Iar pentru cei ce căutau farmecul poetic al Clarei Foss...
Îmi cer scuze, m-am întors.
M-am întors din New York, unde, dacă nu știați deja,
Clem a vândut primul scenariu către Hollywood.
Meriți. Scrii genial.
Mai țin să menționez că astăzi vom arunca o privire
la niște pagini noi și excitante de la Karen Gabney.
În ceea ce privește plecarea mea prematură de la ultimul curs...
Îmi pare rău. Adevărul e...
Oarecum complicat.
Presupun că e al treilea act pentru mine,
vi-l voi arăta când voi termina scenariul de profesor.
Și voi dori opiniile voastre oneste.
Deși îi voi prefera mai mult pe cei ce-l vor adora.
Bun, să ne întoarcem la treabă. Cred că eram la...
Nu vor fi mai întreruperi de genul.
Aveți atenția mea completă de acum încolo.
Bine, actul al treilea.
Andrea, spune-ne ce se întâmplă la faza cu desertul de la Bat Mitzvah.
Au adus tortul și descoperă că tortul nu e kosher.
Iar părinții Aliciei încep să se certe și să se acuze reciproc
că au sunat la furnizorul greșit pentru că sunt și câțiva porci într-o pătură.
Iar Alicia începe să plângă deoarece realizează
că nu îi pasă prea mult de tort.
Ea doar își dorește ca părinții ei să fie fericiți.
Și insistă să-și refacă porțiile Torah și Haftarah
și se ajunge la o mare nebunie.
Ce mai faceți, dulce domn?
Keith! Te-ai întors! Permite-mi să ți-o prezint pe Joan de la State Farm.
Da, bună Joan. E o partidă bună, așa-i?
E un risc scăzut, de încredere, cu răspundere limitată.
"Slavă Domnului, prompt, pentru iubirea unui om bun".
Precum dorești. Actul III, scena V.
Mă aprinde când face așa.
"Ken e mort. E mort acum."
"El va fi mort în două ore, iar apoi va fi mort pentru totdeauna."
"TOM: Te măriți cu mine?"
"MAURA: Ești răgușit și prost."
"Nu poți vedea întunericul ce te înconjoară."
"TOM: Mă faci să mă simt viu."
"MAURA: Nu va dura prea mult."
"CAROL: Tati, trebuie să știi, mă culc cu partenerul tău de afaceri."
Zilele trecute a venit și s-a urcat în poala mea
cu o carte și-mi spune: "Tati, îmi citești această carte cu vocea ta înfricoșătoare?"
Sara.
Bine, recunosc că nu l-am mai văzut înainte.
- Dar când Johnny o ridică la sfârșit... - Nu, știu, e foarte emoționant.
Dacă spui cuiva, te omor.
Da, am înțeles perfect.
Traducerea: bucyfall (Subtitrări-noi Team)
Revizuire: muLineZu